![](http://os1.i.ua/3/1/15421201_e3c73fea.png)
Молитва
О Пречиста
Владичице Богородице, всечесна наша Мати, Ігуменя всіх православних обителей
чернечого житія, у Святій Горі Афонській і по всій вселенній сущих! Прийми
смиренне моління наше і принеси його до Всещедрого Бога нашого, нехай спасе
душі наші Своєю благодаттю. Споглянь на нас милосердним Твоїм оком і Сама
зверши в Господі наше спасіння, так, як без милості Спаса нашого і Твого
святого клопотання за нас, не зможемо, окаянні, звершити своє спасіння, бо
занедбали життя наше в суєтах мирських, а вже близько часи жнив Христових і
день Страшного Суду наближається. Ми ж неприкаяні, у безодні гріховній
потопаємо через нерозсудливість свою, по сказаному від святих отців,
засновників ангельського життя у плоті, що останні монахи розгнузданістю житія
свого уподібняться мирським людям, що і збувається нині, так, як останнє
чернецтво наше плаває життям своїм в морі житейському, посеред великої бурі і
негоди, і святі обителі наші в прасі перебувають, через гріхи наші,
Всеправедний Господь наш Ісус Христос так благозволив, ми ж недостойні не маємо
де голову прихилити.
![](http://os1.i.ua/3/1/15421202_4c6e7220.png)
О найсолодша
наша Мати Ігуменя! Збери нас воєдино розсіяне стадо Христове і спаси
православне, монашество останніх часів, і всіх православних християн сподоби
райського житія з Ангелами і всіма святими у царстві Христа Бога нашого, Йому ж
честь і слава, з Безначальним Його Отцем і Пресвятим Благим і Животворчим Духом
на віки віків. Амінь!
![](http://os1.i.ua/3/1/15421203_29094966.png)
Мироточива ікона Божої Матері «Ігуменя Манявська». У
1652 році Скит, як і увесь край охопило «моровое поветре», страшна чума косила
людей. Померло дуже багато монахів. У молитвах ченці ревно благали Господа про
помилування. І ось 22 грудня ієромонахові Філарету з’явилася Пресвята
Богородиця у багряній мантії, яка увійшла через святі врата (ворота) у
монастир, і увійшовши до храму «Благовіщення Пресвятої Богородиці» і тут
зупинившись, сказала: «Вже припиниться пошесть».
![](http://os1.i.ua/3/1/15421204_c84deff5.png)
Ієромонах Онуфрій. Хресто-Воздвиженський храм
Манявського монастиря. Праворуч від алтаря, біля ікони Божої Матері Ігумені
Манявської монах Онуфрій читає молитву. Ще одна святиня українського Афону –
ікона, що мироточить.
Мене наповнює тиша та спокій. Ця молитва підіймає та
несе не просто за межі храму, а за межі усвідомлення буття. Навпроти мене
молодий священик, монах. І просто Українець з великим серцем. Впевнено,
усвідомлено він читає молитву, а мої думки линуть над подіями останніх п’яти
років, а душа благає: «Господи, подаруй нам мир!».
Згадую, як мій молодший син, будучи ще зовсім
маленьким, під час трапези в Почаєвському монастирі, на яку ми завітали під час
нашого візиту до цієї обителі, вигукнув, скуштувавши пісних страв:
–
Тату, яка вбога їжа!
–
Синку, ти правильно сказав – в Бога. Господь навчає нас, – відповів я йому
тоді.
А зараз, через 15 років, він подорослішав і щоранку
та щовечора говорить з Богом. 21 рік пішов на те, щоб навчити його відчувати
Бога. Діти складно до цього йшли. Та коли я привчив себе до того, щоб любити
їх, звертаючись до Всевишнього, то і вони почали спілкуватися зі мною через
Бога.
Вже скоро мої діти будуть навчати своїх дітей. Я не
буду нічого нав’язувати. Просто буду любити їх з мовчазною вірою. А вони,
навчившись говорити з Отцем Небесним, коли-небудь розкажуть своїм дітям про те,
що серед нас є Бог.
Як неймовірно добре, коли ти відаєш про таке
майбутнє, коли Господь допомагає тобі обрати правильний шлях. Ти дихаєш на
повні груди, розправляєш плечі і з любов’ю та силою дивишся на ікони і просиш
благословення.
![](http://os1.i.ua/3/1/15421205_ad2ad4b3.png)
Я набагато пізніше зрозумів, звідки прийшло відлуння
цих думок під час молитви, котру читав Онуфрій, – така ж батьківська турбота
митрополита Івано-Франківського і Галицького Іоасафа відчувається до кожного
священнослужителя цієї обителі. Це батьківське виховання. Те генетичне та
рідне, що було необхідне нам з давніх давен, а останні 100 років – життєво
важливе.
![](http://os1.i.ua/3/1/15421206_2839979.png)
Монах Онуфрій не приховував свого хвилювання. Та, не
зважаючи на це, про віру він говорив впевнено та усвідомлено. Во істину, школа
віри. Школа сильної віри в Бога і Україну. В якийсь момент мені стало
неймовірно соромно. Ми живемо там, в миру, серед метушні та байдужості
сьогодення, а вони тут в молитві та тиші, де кожен день – часточка вічності. Різні
світи, різні прагнення, такі різні цінності.
Нація – це тіло Христа. Це єдиний духовний егрегор,
в якому є місце для милосердя, співчуття та любові. Монахи Манявського
монастиря, цього українського Афону, моляться за усіх нас. А що робимо ми? Чи
стане в кожного з нас духу подивитися в очі священику, котрий відрікся від
мирського, щоб молитися за нас, і щиро покаятися?
Як ми зможемо дивитися в очі тим, хто повернувся з
війни? А тим, хто заплатив за мир на нашій землі найдорожчим – життям власної
дитини? Ми повинні це зуміти. Мусимо! Це наш священний обов’язок. Подивитися на
ікону і пошепки промовити: «В ім’я Отця і Сина і Святого Духа. Амінь!».
Авторська
програма Олега Володарського «СПОВІДЬ».
Герой програми Ієромонах Онуфрій
https://youtu.be/-qv4oaYpg0A